Vad ska du göra nu?
Var är han?
Du.
Garsiv...
- Jag dödade inte far. - Då förlåter Gud dig...
...när ditt huvud har rullat.
Vi slåss inte med pinnar längre, lillebror.
Är det allt du har?
Ers Majestät. Jag trodde du stannade i Alamut.
Berätta om Dastan, farbror.
Dastan kom till Avrat för att döda mig. På marknaden. Jag klarade mig precis.
Tus, min död skulle försvaga ditt unga välde.
Dastan vill starta ett uppror.
- Han vill ha tronen? - Jag är rädd för det.
Att ta Dastan inför rätta skulle bara ge honom en scen för uppviglingen.
Mitt råd är att undvika en rättegång.
Ta inte tillbaka honom till Nasaf levande.
Oavsett brotten så skulle en offentlig rättegång visa vilken Kung jag vill bli.
Stark och hedrar lagens regler.
- Vi är inte vildar. - Du blir mer kung för var dag.
Dastan måste hittas. Han måste föras inför rätta.
HASSANSINS TILLHÅLL
- Jag måste prata med våra gäster. - Deras övningar är värdelösa.
Tjänarna har sett saker, hört konstiga ljud. En häst försvann förra veckan.
Se bara till att tjänarna håller tyst. Annars lovar jag dig...
...att de också försvinner.
Jag har ett nytt uppdrag, Hassansin. Du måste snabba på. Bytet har försprång.
Har du det jag begärde?
- Stör inte övningarna er skicklighet? - I trans kan vi se in i framtiden.
Visioner av döden.
Ett öde...och en förbannelse.
I trans kan vi hitta allt, inklusive din brorson, prins Dastan.
Isåfall hoppas jag att du ser mer död... snart.
Ner! En persisk patrull!
Garsiv.
Vad är det du undanhåller?
Stamfolket gick. De tröttnade väl på dina lögner och svek.
Jag var tvungen att lämna dig. Din farbror verkar inte ha lyssnat.
Det var inte Tus som dödade far. Det var Nizam.
- Din farbror? - Hans händer var brända.
Det hände när han försökte hjälpa far. Jag minns inte att han rörde dräkten.
Han måste har hanterat den tidigare. Det var Nizam som förgiftade den.
Vilken nytta har min farbror av att backa tiden en stund? Ingen.
Han mördade far för mer än bara en dolk.
Vad är det du undanhåller? Du är snabb i händerna.
Men det är jag också. Vill du ha tillbaka den så berätta allt.
Inga fler lekar eller lögner.
Kan vi ge oss av härifrån?
Bara en prinsessa skulle tro att hon kan springa ifrån en sandstorm.
Nizam kommer att döda oss. Han måste döda mig.
Jag måste få veta varför.
I Alamut vilar det bultande hjärtat till allt liv på jorden.
Gudarnas timglas.
För länge sen såg gudarna bara girighet och förräderi hos människan.
Så de skickade en sandstorm för att förstöra allt, torkade rent jordens yta.
Men en ung flicka bad gudarna om att ge mänskligheten en andra chans-
-genom att offra sitt liv i utbyte.
Seende renheten däri, påmindes gudarna om människans potential för godhet.
Så de svepte in sanden i ett timglas.
Dolken gavs till flickan som räddade mänskligheten.
Hon blev den första Väktaren.
Dolkklingan är det enda som kan tränga in i timglaset och tömma ur Tidens Sand-
-men skaftet håller bara i en minut. - Om man trycker dolken i timglaset-
-och trycker på knappen samtidigt? - Sanden skulle flöda igenom i evighet.
- Tiden backas så långt man vill. - Ja, men det är förbjudet.
När far var liten, räddade Nizam hans liv under en jakt.
En dag jagade prinsarna en vacker bock.
Men de visst inte att ett lejon jagade dem. Nizam räddade Sharaman.
- Far berättade det gång på gång. - Jag förstår inte.
Nizam vill backa tiden och få det ogjort.
Inte rädda far, utan låta honom dö.
Då skulle han bli kung för en livstid, och mina bröder skulle aldrig födas.
Stormen har passerat.
Dastan, sanden som finns i timglaset är otroligt kraftfull.
Öppna dolken när den är i glaset bryter förseglingen.
Det skulle få timglaset att spricka och splittras.
Tidens Sand skulle inte längre hållas instängt.
Det skulle få med sig gudarnas vrede igen och förstöra allt i sin väg.
Och hela mänskligheten skulle få betala för Nizams förräderi.
Det här är allt som skulle finnas kvar av oss.
Det hemliga Väktartemplet utanför Alamut är en fristad.
Det enda stället där dolken kan gömmas säkert och stoppa den här domedagen.
Det är sanningen, Dastan. Lämna tillbaka dolken...
...så att jag kan föra den dit.
Det kan jag inte göra.
- Jag följer med dig. - Ska du hjälpa mig?
Vi kan sitta här och snacka eller så hoppar du på hästen.
Vår resa är välsignad.
Vi stannar för vatten och rider till bergspasset innan kvällen.
Du njuter av att säga vad jag ska göra.
- Du är ju så bra på att följa order. - Fresta inte lyckan.
Perser! Jag fick aldrig chansen att säga adjö sist.
Vi har spårat dig i en vecka!
Det lilla upploppet ni startade höll på i två dagar!
Min älskade kapplöpningsbana... Allt bortspolat som fotavtryck i sanden.
Ser du Anita där? Hon är allt som finns kvar av mitt imperium.
Hur duktig man än är kan man inte organisera ett lopp med bara en struts!
- Har jag rätt? - Ja!
Jajemen. Följ med mig.
Visste du att strutsar är självmordsbenägna?
Se på den stackaren.
Hon brukade vara en stormästare. Nu måste jag passa henne dygnet runt-
-så att hon inte hittar på nåt dumt.
Det enda sättet att ersätta mina tragiska förluster var att spåra-
-de två unga älskande som kastade det mörka molnet över mig.
Oja! Jag behöver belöningen för dig! Din bror blir väldigt nöjd med att se...
Det är sandvirvlar. De är lika vanliga som kameler i öknen.
- Lyssna på mig...! - Helst inte.
- Snygg kniv. - Noble Schejk, vi är på en helig resa...
Tempel och tempel. Inget är heligare än persiskt guld!
Ge mig dolken. De är för många.
- Du kan inte döda alla. Vill du leva? - Ge mig dolken!
Ge mig dolken!
Perser, hur gjorde du det där?
lnstinkt.
Vadå?
Vi måste härifrån.
- Vad hände inatt? - Ormarna kontrollerades av Hassansins.
De var kungarnas hemliga dödsstyrka tills far bad dem upplösas.
Nizam lydde nog inte fars order och höll dem intakta.
Den hemliga, statliga mördarverksamheten. Därför betalar jag ingen skatt.
- Vi kan inte stanna. - Kanske inte ni, men vi kan.
- Vi kan behöva er hjälp till templet. - Genom att korsa Hindu Kush i storm?
- Ni drar åt er trubbel och är galna! - Det finns guld vid templet.
Mer än vad tio hästar kan bära. Skattefritt.
Sir!
- Har du nån aning om vart vi ska? - Jag memorerade vägen som barn.
Alla prinsessor måste det. Det är heligt.
Här är det!
Fristaden. Det enda stället där dolken kan gömmas säkert.
Jag förväntade mig guldstatyer och vattenfall.
Ge mig dolken så att jag kan ta den dit.
Skär dig inte, prinsessan.
Här!
Inte längesen de dog. Igår kväll kanske. Torterade.
- Hassansin. - Nizam känner till det här stället.
Alla döda.
- Hela byn. - Mitt guld? - Vart ska du?
Det finns bara ett sätt att stoppa allt. Att se till att dolken är säker.
- Dolkens plats finns i templet. - Vilket tempel? Det är bara stenar!
Vi lärde oss att lägga tillbaka dolken i stenen som drog in den i berget-
-och återlämnade den till gudarna.
Det ursprungliga löftet... måste återgäldas.
Vilket löfte?
Gudarna måste ta tillbaka liven de skonade.
Det betyder att du dör.
- Stanna där! - Lyssna på mig!
Ge mig ditt svärd, eller överger du även den hedern?
Det finns kroppar därnere. Mördade av Hassansins, på Nizams order!
De existerar inte längre! Du skulle alltid vara så smart.
- Det är inget trick, Garsiv. - Alla därinne är döda. Fler i byn.
- Det finns en där och... - Stanna där!
Nizam vill döda mig. Tysta mig. En rättegång blir för offentlig.
Visste du det? Han sa det, eller hur?
Det har inte varit lätt mellan oss, Garsiv, men ändå...
- Vi är bröder. - Rörande ord med mitt svärd mot halsen.
Du undrade alltid varför far bad så mycket.
Innan han dog sa han att bandet mellan bröder är svärdet som skyddar vårt rike.
Han bad om att det svärdet skulle förbli starkt.
Varför skulle jag komma till Avrat när jag visste att det var så farligt?
Nizam rekommenderade din död. Tus miss- tyckte. Du ska föras tillbaka levande.
Nizam vill se mig död. Han har hyrt Hassansins för att få det gjort.
Han är rädd för vad jag ska säga...
...och vem jag berättar för.
Berätta för mig, bror.
Garsiv?
Vänta, Garsiv!
Hassansins!
Håll käften!
Skydda dolken!
Perser! Bakom dig!
Tamina!
- Glöm dem! Kasta de här! - Hitta henne!
Hallå, här borta!
Vet du vad de säger om män med stora svärd?
Tamina! Låt mig göra det.
Bara en Väktare kan återlämna dolken. Det här är inget du kan göra, Dastan.
Jag är redo för det här.
Det är inte jag.
Tamina!
Ut! Det räcker! Ut!
- Garsiv! - Förlåt, Dastan.
Rädda riket.
Bror.
- Var är dolken? - Den är borta.
"Skydda dolken oavsett konsekvenserna". Det var mitt kall. Det var mitt öde.
Vi skapar våra egna öden, prinsessan. Vi tar tillbaka den.
Vi kommer att behöva en häst till.
- Vart ska du ta vägen? - Till Alamut.
Nizam kommer att sticka hål i timglaset, och han måste stoppas.
"Och han måste stoppas. Han måste stoppas". Det är bra...
Vad? En knivkastare med ett samvete.
Det sägs att perserna har brutit igenom första nivån i tunneln.
De når timglaset om några timmar. Nizam har dolken i det Höga Templet-
-som vaktas av nån slags demon, täckt med piggar.
- Den Hassansin som dödade min bror. - Det enda som står i vägen för dolken.
Ingen kan komma i närheten av honom och överleva.
Vissa behöver inte komma så nära.
Kan du avvara lite vatten, sire?
Är du säker på det här?
- Jag är skyldig pojken. - Va? Du är en Ngbaka!
Den numidianska slättens plåga. Jag är bara en vanhedrande entreprenör.
De här adliga affärerna passar inte oss.
- Skynda er! - Min vän, har nån nånsin sagt...
...att du pratar för mycket?
Kom nu.
Har jag berättat om Ngbaka?
- Ja, det har du. - Hoppas att din bror lyssnar på dig.
Han är här. Försegla alla portar! Hitta honom!
- Det är klart. - Dastan, jag tycker inte...
- Jag tycker inte att du ska göra det. - Är det oro jag hör?
- Varsamhet. - Med en stänk oro.
Du smickrar dig själv, prins.
Och du brukade vara en bättre lögnare, prinsessan.
Jag kanske har legat av mig.
Det här är inte sista gången vi är tillsammans.
- Var är dolken? - Era persiska byråkrater.
Vilka mjuka händer.
- Det har hittats, min herre. - Timglaset?
Jag har inte dolken.
Lämna mig.
- Hej, Tus. - Dastan!
- Vi måste prata. - Prata då.
- Ensamma. - Vänta utanför kammaren. Nu!
Vi är bröder, inte sant?
Dräkten förgiftades av Nizam.
Vem gav dig dräkten, Tus? Vem gav dig dräkten?
Du litar på honom, som jag gjorde.
Men Alamut försåg inte våra fiender med vapen. Nizam ljög för oss.
- Vad skulle han tjäna på det? - Lyssna noga på mig.
Under staden ligger en forntida kraft. En behållare med mytiska Tidens Sand.
Nizam vill använda den. Han vill backa tiden för att göra sig själv till kung.
"Tidens sand"?
- Kätteri, Dastan. Hednisk galenskap. - Jag har sett kraften med egna ögon.
Nizam upptäckte den. Om vi inte stoppar honom, kan vår värld dö.
Om du ska döda mig, är det bäst att du gör det nu.
Det här är ingen vanlig dolk. Tryck på juvelen på skaftet...
...så får du se.
Jag skulle haft styrkan att göra det här innan han ockuperade staden.
Att göra vad jag tycker är rätt, oavsett konsekvenserna.
- Soldaterna finns kvar på... - Stanna där du är!
Han tog sitt liv.
Må Gud ha nåd för förrädaren, eftersom han väljer ynkryggens väg.
Vi vet båda att Dastan var många saker, men inte en ynkrygg.
"Det här är ingen vanlig dolk.
"Tryck på juvelen på skaftet... så får du se."
...oavsett konsekvenserna.
Sluta!
För en stund sen dog du inför mina ögon.
- Du tryckte på den. - Hur visste du att jag skulle göra det?
För att vi är bröder.
Den dagen vi drog i krig, sa far att en sann kung överväger rådet han får...
...men lyssnar alltid till sitt hjärta.
- Jag borde ha trott på dig tidigare. - Ers Majestät, soldaterna säger att...
Jag ser att Dastan har återvänt.
Kom ihåg vad jag sa, Tus!
Nej! Vänta lite. Stackars Tus. Så ivrig efter kronan.
Och du, Dastan, alltid inrusande.
Så desperat att bevisa att du är nåt mer än det kungen skrapade upp från gatan.
Vilken härlig röra vi är.
Det verkar som bandet mellan bröder inte längre är svärdet som försvarar riket.
Ja!
Han var en av oss. Han var templets präst.
Det är så Nizam fick reda på timglasets existens.
De har korrumperat Väktarna. Infekterat oss.
Vi är inte rena längre. Vi måste skynda oss.
Hiss. Hissen! Nu!
Väktarna byggde hemliga passage under staden till timglaset.
Skyndar vi oss, kan vi hinna innan Nizam.
Den leder oss ner till timglasets kammare.
Det finns bara en säker väg.
Snabbare!
Följ efter i mina fotsteg.
Ingenting kan röra ytan förutom där jag trampar.
Spring, Dastan! Spring!
Dastan!
Nizam!
Du mördade din egen familj. Sharaman var din bror!
Och min förbannelse.
Jag såg upp till dig.
Jag förstod aldrig varför min bror tog in slödder till palatset.
Njut av avloppet. Där kommer du att vara under mitt styre.
Tamina!
Nizam! Använd inte dolken för att ändra det förgångna! Det kommer att frigöra...
Frigöra vad? Guds vrede? Självaste Helvetet?
Gör inte det här!
Stoppa honom! Splittras glaset dör världen.
Det är inte mitt öde, det är ditt. Det har det alltid varit.
- Släpp mig. - Nej.
- Släpp mig. - Jag släpper dig inte!
Jag önskar att vi hade kunnat vara tillsammans.
Nej!
- Dastan! - Nej! Tamina! Nej!
- Dastan! - Tamina!
Familjen.
Prins Dastan!
- Bis? Du är här! - Klart att jag är här.
Våra män har omringat Alamuts palats. Striden är över.
Inte än.
Vänta!
Vänta.
Persiens modiga soldater! Vi har blivit lurade att anfalla den här staden!
- Alamut har inga vapensmedjor! - Dastan! Har du blivit galen?
Jag kan inte hålla tyst. Det här kriget arrangerades av den pålitligaste...
-...vår farbror Nizam! - Dastan har stridit hårt idag-
-kanske för hårt! Han måste få vila i skuggan och samla sitt vett!
Vapnen vi hittade är förfalskningar! Det finns inga vapen här, det vet du!
Spionen som fann dem var hyrd av dig för att övertyga oss om att anfalla Alamut!
Vad är det här, Dastan? Segerns samvetskval?
Du ledde attacken själv! Gav oss den här stora triumfen!
Jag borde aldrig ha låtit det hända.
I hjärtat visste jag att det var fel.
Det kommer aldrig att bli du. Du blir aldrig kung.
Du har inte det hjärtat. Du kommer att dö i skuggan av en stor man.
Få bort honom innan han skämmer ut sig ännu mer!
Tus! Innan du lämnade Nasaf, sa far det här:
Att en sann kung överväger råden, men han lyssnar alltid till sitt hjärta.
- Vi var ensamma. Hur visste du det? - Han hade rätt. Han känner oss-
-och han vet vad vi är kapabla till. Lyssna till ditt hjärta.
Han trotsar dina order i anfallet och nu vill han vända tillbaka.
Vidta åtgärder här.
Spionen vet sanningen. Hitta spionen! För hit honom!
Vi tvingar ur honom det!
Du hade det alla bara kan drömma om. Kärlek, respekt, och en familj.
Men det räckte inte för dig, eller hur?
Prinsessan av Alamut... Jag blev lurad att anfalla din stad.
Förlåt mig, Ers Höghet. Låt mig gottgöra det.
Det skulle vara en ömsesidig fördel...
...om våra nationer enades med ett starkare band än vänskap.
Äktenskap.
Ditt äktenskap, med en som både erövrade och räddade din stad.
Dastan.
Kungligt blod eller inte, han är en fullkomlig son till vår far.
En fullkomlig bror till Garsiv och mig. En sann persisk prins.
Upp med dig innan jag tar din plats.
Hej, prinsessan.
Man ska ju ta med gåvor vid ett frieri-
-men jag blev överraskad, och därför oförberedd.
Jag har ingenting till dig... utom det som redan är ditt.
Promenera med mig, prins Dastan.
Hur kan jag lita på mannen som bröt sig in i min stad?
- Jag är inte längre den mannen. - Kort tid för att förändras så mycket.
Kanske det.
- Det låter som du har upptäckt nåt här. - Vad skulle det kunna vara?
- En ny andlig medvetenhet. - Ett öde.
- Ja, exakt. - Jag tror att vi skapar våra egna öden.
- Tyvärr så saknar du nyfikenhet. - Tveklöst en av mina brister.
Gör inte narr av mig, prins.
Jag tror knappast att vi känner varandra tillräckligt väl för det.
Men jag ser fram emot... den dagen vi gör det.
Det sägs att vissa liv är länkade genom tiden
Sammankopplade av ett forntida rop som ekar genom tiderna
Svensk text: SSG - SweSUB Group © FRiEND
www.SweSUB.nu